9. Profesorský sbor vrchlabského gymnázia počátečních let

František O n d r á č e k nastoupil k 1.9.1945 ze st. RG v Novém Bydžově, už ale po celé prázdniny byl pravou rukou ředitele Vaňka, projevil svou vrozenou aktivitu i privátním náborem studentů, aby zajistil chod budoucích tříd. Hlavní aprobací chemik, vyučoval i matematice, propadl osobní zálibě - kopané, kde byl i aktivním funkcionářem. Byl i členem osvětové rady. Věhlasné byly jeho odborné exkurze do sousedního pivovaru. Učil na gymnáziu ještě v r.1952, kdy už byl ředitelem vrchlabské zdravotnické školy. Po přemístění s ní odešel do Turnova. Zemřel v roce 1994 ve věku 85 let. Josef G r o s m a n \"Byl ustanoven na školu k 1.9.1945\", říká první výroční zpráva. Těsně před 2. světovou válkou učil v Jilemnici a ve Dvoře Králové. Jediný žijící ze začínajícího sboru z roku 1945. Vzpomíná na nástup do Vrchlabí s úsměvem. Když se s dekretem zemské školní rady jako relativně mladý v ústavu přihlásil u budoucího kolegy Ondráčka, dostal jako odpověď otázku: Do které třídy? Jako klasický filolog v padesátých letech těžko ve svých předmětech hledal úvazek, vydržel však na škole až do důchodu v r.1971. Tolerantní, velmi inteligentní, který bohužel své kvality neprosazoval. Vynikající šachista, neméně zručný chmelový brigádník a borůvkář. Okolnosti ho zavedly k jeho nespokojenosti do funkce zatímního správce po odchodu ředitele Vaňka od března 1948 do srpna 1949. František V i t v a r přišel do Vrchlabí k 1.9.1945 z učitelského ústavu v Kutné Hoře, bydlel v nedalekém Studenci. Rozvážný pedagog, organizátor sportovních akcí a pochodových cvičení po Krkonoších, školských předsletových slavností i krajských tělovýchovných slavností v lyžování ve Vrchlabí. Místopředseda profesorů TV kraje Hradec Králové. Od roku 1947 oblastním, pak krajským inspektorem TV, v závěru pedagogické činnosti ředitel JSŠ v Hostinném. Jaroslav F a l t u s také začínal ve Vrchlabí už 1. září 1945 po příchodu z měšť. školy v Praze, pocházel z České Skalice. Rozvážný, autoritativní, seriózní profesor, kterého si musel každý student vážit. Po většinu doby vrchlabského učení měl problémy pro své náboženské přesvědčení. Převahu výchovné práce svého 21letého působení odvedl především jako zanícený biolog. To potvrzuje množství absolventů přírodovědy, medicíny, zemědělství. Profesor Faltus byl vzácný, charakterní člověk. Osudové sepětí se školou vyjadřuje i jeho poslední návštěva gymnázia v r.1981, kde jeho dlouho nemocné srdce definitivně vynechalo. Pavel K r e j č í od 1.9.1945 působil ve Vrchlabí jen dva roky, ale nelze na něho zapomenout. Byl spíše kumštýř. Kreslíř, výborný muzikant - violoncellista, folklorista, první propagátor divadla mezi studenty, člen orchestrálního sdružení, sběratel písní a projevů lidového umění. Sbíral i starožitnosti. Odešel za uměním na UŠ a RG do Liberce. Zemřel relativně mlád v roce 1967 v padesáti letech. Jan B e r r přišel až v prosinci 1945 z RG z Prahy XII, před válkou působil na Podkarpatské Rusi. Pracoval v lidosprávě MNV. Byl legendou školy. Jeho svérázný výklad, často na hranici skutečnosti, až velkorysý přístup k realitě, jeho široké vědomosti získané četbou všeho, co ke čtení bylo - na to studenti nezapomínají. Ani to však neubralo na jeho vážnosti. Své přesvědčení dával až příliš najevo, na což také doplatil. Již v březnu 1948 byl vyakčněn, bohužel i na přání malé skupiny \"pokrokových\" studentů, jeho odchodu ale zabránili jeho vládnoucí kolegové. Osudu však neušel a byl vlastně únorovými událostmi nejvíce postižen. Počátkem padesátých let byl přeřazen na zdravotnickou školu, pak na osmiletku do Lánova, jeho anabáze pokračovala na JSŠ do Čakovic, kde skončil jako dělník v továrně. Zemřel v roce 1969, když těsně před tím podal žádost o rehabilitaci. DO TEXTU VLOŽIT KOPII ZPROŠTĚNÍ PROFESORSKÉHO MÍSTA Josef V i n k l á ř nastoupil v únoru 1946 z České Lípy. Svérázně pedantský matematik a fyzik, který žil školou. Starý mládenec z krkonošského podhůří z Libštátu, později volno trávící u sestry v Kruhu byl zvyklý i na tvrdou zemědělskou práci. V jeho režii získaly tradici bujaré oslavy svatého Josefa, když nositelů tohoto jména na škole přibývalo. Stoupenci jeho jména a oboru, na rozdíl od studentek, na něho jistě vzpomínají v dobrém. Dr. František C u ř í n erudovaný odborník, přišel z RG v Kostelci n.O. a byl ozdobou školy od září 1946. Nesmírně vzdělaný a schopný pedagog. Mezi studenty byl nejuznávanějším odborníkem. Ve třídách, kde neučil, záviděli těm, kterým bylo dopřáno být s Dr.Cuřínem ve stálém styku. Dovedl předat mnoho svých vědomostí, u většiny studentů vzbudil zájem až nadšení pro předmět, kterému vyučoval. Pro mnohé studentky se stal přímo idolem, když se oženil, nejedno dívčí oko zaslzelo. Je záhadou, proč se takového odborníka ředitelství školy začátkem padesátých let tak snadno zřeklo, když přešel na zdravotnickou školu. Prý byl nadbytečný. Jeho kvalita se přece jen prosadila a od roku 1955 působil jako docent na Vysoké škole pedagogické, později jako vedoucí katedry ČJL i jako profesor Pedagogocké fakulty KU, kde získal i doktorát věd. Zabýval se onomastikou a vývojem jazyka. Zemřel v roce 1988. Jaroslav P o c h o p posílil jilemnickou větev sboru v r.1946, vedle Č a Fr učil později i Nj. Stal se brzy pravou rukou ředitele Vaňka, od 1.9.1947 byl administrativním tajemníkem. Po zřízení JSŠ do r.1965 zástupcem ředitele Kučery, před nástupem normalizace v r.1970 dokonce jeden rok školu spravoval. Byl populární svým osobitým beneckým humorem. Celý svůj pedagogický život přežil na jedné škole, celých 32 let do r.1978 na vrchlabském gymnáziu. Zemřel v r.1988. František V o d i č k a učil na vrchlabském gymnáziu od září 1946 do roku 1949, pak opět od r.1953 do r.1963. Nesmírně obětavý a pracovitý, ne vždy však studenty chápaný a akceptovaný. Osud mu nevytyčil jednoduchou cestu. Když konečně založil rodinu, záhy se mu rozpadla. Rád se vracel do milovaných Krkonoš i do našeho gymnázia. Své několikeré loučení se studenty o posledním sjezdu na Střelnici v r. 1990 myslel opravdu. Zemřel v lednu 1991. Josef K u č e r a nastoupil k 1. září 1947 z učitelského ústavu v Hořovicích, sám původem Chod z Domažlic. Jako mladý tělocvikář okamžitě získal své příznivce; zavedl nové formy, zmodernizoval tělocvik, neváhal nastoupit ve školním družstvu kopané, odbíjení či stolního tenisu. Propagoval sprchování v dříve neznámém zařízení v suterénu s výběhem do sněhu na hřišti. Předzvěstí jeho životního díla byla nejprve instalace sprch přímo na hřišti. Jeho nezapomenutelnou akcí bylo brigádnické vybudování školního bazénu v suterénu školy v letech 1957-1960. Byl organizátorem dvou lyžařských zájezdů do Tater. Nástup dělnické třídy zmohl i jeho. V roce 1949 se stal nejmladším ředitelem gymnázia ve východních Čechách a jeho aktivita k jeho škodě se přenesla jiným směrem, ideovým. Školu pozvedl, sobě ublížil. Jeho zásluhou se konají od r.1970 pravidelné abiturientské sjezdy. V normalizaci padl a ztratil veškerý elán. Byl, jako řada jiných, obětí doby, jeho čisté úmysly se rozplynuly v záměrech systému. V čele gymnázia stál celých 21 let. Byl člověkem velkorysým a přemýšlivým a zapsal se do historie školy. Zemřel po dlouhé nemoci v r.1993. Arnošt N o v á k učil ve Vrchlabí od září 1947 do roku 1953, kdy přešel na nově zřízenou fakultu tělesné výchovy UK v Praze, kde působil jako docent a vedoucí katedry biomechaniky. Bývalý reprezentant ČSR v hodu oštěpem, propagátor lyžování, výborný matematik, skvělý člověk. I on prosadil lyžařské zájezdy na Slovensko, zavedl přátelský přístup ke studentům. Zemřel v roce 1977. Jiří K u c h a ř přišel z Prachatic také začátkem školního roku 1947-48. Kreslíř a deskriptivář, ale také bouřlivák, avantgardista a stoupenec třídních změn, často vyvolávající konflikty. Mimo vědomí studentů i při svém přesvědčení opozice mocenské skupině poúnorových změn. Svůj výtvarný talent neuplatnil profesionálně, na vysoké škole strojní v Liberci, kam v roce 1953 odešel, vyučoval deskriptivní geometrii. Byl vynikající malíř krajinář i figuralista. Po nástupu normalizace byl propuštěn. Produktivní věk dokončil jako dělník v mladoboleslavské automobilce. Zemřel v prosinci 1994 a zanechal po sobě velké malířské dílo. Květa P r a v c o v á - F i b r i c h o v á učila ruský jazyk v letech 1948 - 1966. První fundovaný pedagog ruského jazyka na škole. Patří do plejády vzpomínaných nejen délkou působení, ale i svou trpělivostí, skromností a rozvážností. Ve vrchlabském sboru našla i živorního partnera k založení rodiny. V současnosti žije v Turnově. Karel H u v a r Přišel v roce 1949 a do Vrchlabí se ještě dvakrát vrátil, aby zde jako tělocvikář rozdával svůj nesmírný optimismus. Přicházel na pokračování vždy s dobrou náladou z důvodů ne zcela jasných, ale odpovídajících tehdejší politické situaci - od ledna do června 1949, od února do června 1950, a konečně na celý školní rok 1953-1954. Odešel pak na dlouhou dobu učit na gymnázium do Jaroměře. Vše nám může ještě vysvětlit, žije dnes v plném zdraví a pohodě ve Dvoře Králové. Frnatiška M i z e r o v á přišla v roce 1953 z Králík a pro své pedagogické, odborné, ale i lidské vlastnosti se stala i mezi studenty osobností, zvláště u těch, kteří jeji chemii dále potřebovali. Rozvážná, náročná, svým oborem zaujatá. Uzavřená nejen povahou, ale i v soukromém životě. V roce 1964 odešla do důchodu, zemřela v roce 1979. Ing.Zdeněk F i b r i c h působil většinou na tehdejší jedenáctileté střední škole jedenáct let od r. 1956 a hlavně jeho zásluhou se rozvíjelo tehdy propagované pracovní vyučování. Známý byl jeho kontakt s vrchlabskými průmyslovými závody. Při působení na škole vystudoval strojní inženýrství a v r. 1967 přešel na střední školu pro pracující. J.V. K r a t o c h v í l třebaže působil na gymnáziu jen jako výpomocný učitel hudební výchovy a vedoucí žákovského pěveckého sboru střídavě v letech 1946-1950, je nutno připomenout jeho zaujetí pro propagaci vážné hudby mezi studenty, jeho svérázné vystupování i jeho životní úspěchy na poli pedagogickém (jako ředitele hudební školy), sběratelském a kompozičním. Jeho výuka byla náročná, zaujal i netalentovaného. Žije stále v plné síle v Českých Budějovicích, kam odešel z Vrchlabí do stejné funkce - řídit hudební školu. Alena J a r o š o v á přešla do gymnázia ze zdravotnické školy v roce 1961 a jako tělocvikářka se zapsala do školní historie zápalem, odborností, neúnavností. Má svůj podíl na svépomocné přestavbě hřiště i úspěchu dívčí sportovní reprezentace školy. Vřelý byl i její vztah k vrchlabskému gymnáziu, kterého byla také absolventkou. Byla nesmírně aktivní i ve veřejném životě. Podlehla zákeřné nemoci v roce 1976. Letos by jí bylo 63 let. K personálu školy bezesporu patří i správní zaměstnaci, kustodi, sluhové, domovníci či údržbáři - jedním slovem školníci. Z padesátileté historie si vzpomínky zaslouží z celé řady alespoň dva: Bedřich K o l a ř í k stál ve funkci pomocného zřízence, jak zněl úřední název, u zrodu české školy a zaslouží si vzpomínku všech, kteří tu po revoluci studovali. Výborný lyžař - skokan, ale především vynikající člověk. Svou funkci skončil v r. 1955. Josef S k a l s k ý působil ve vrchlabském gymnáziu od roku 1958 do roku 1968. Oddaný, pracovitý a skromný člověk. Kromě spolehlivé denní práce měl značné zásluhy o výstavbu a první provoz plaveckého bazénu. Výborný muzikant, dlouhodobý kapelník a ředitel chóru v Loukově na Semilsku. Zemřel v roce 1978. 

napsal Jiří Louda