10. Historie vrchlabského gymnázia před rokem 1945

Třebaže datujeme založení českého gymnázia ve Vrchlabí k roku 1945, historie jeho budovy a existence ústavu je poněkud starší. Její výstavba sahá do období mocného Rakousko-Uherska, kdy převahu v tomto kraji mělo obyvatelstvo německé národnosti (či snad rakouské?). Předcházející almanachy či výroční zprávy se tomuto tématu někdy i záměrně vyhýbaly. Kusé zmínky uvádějí i některé nepřesnosti. Zde je, skoro po devadesáti letech, malá historická náprava. Úsilí o zřízení této školy a několik podrobností jejího historického uvedení do provozu do tohoto almanachu snad patří. Začátkem 20. století se stalo Vrchlabí snaživým, na průmysl bohatým městem. Vyšší životní úroveň obyvatel požadovala i vyšší stupeň vzdělání potomků. Vědělo se také, že větší počet obyvatel se středoškolským vzděláním přivede zpětně do této oblasti i lidi se vzděláním vysokoškolským. Nejbližší reálné gymnázium bylo sice v Hostinném (vzniklo už v lednu 1872, pak mělo na čas jen nižší třídy, ale od roku 1882 to byla opět vyšší střední škola s prvními maturitami v r. 1886, 1909 bylo přeměněno na reálné gymnázium nového typu), ale to bylo gymnázium církevní s ubytováním v klášterních prostorách; dále v Trutnově s možností denního dojíždění, vrchlabská mládež dokonce dojížděla do církevního gymnázia s ubytováním v Broumově. Velké náklady i vzdálenost odrazovaly od zájmu o studium, proto stále vzrůstaly snahy občanů o vlastní střední školu. Prvními propagátory byli Ignaz Böhmann a Adalbert Kablik (manžel známé botaničky), kteří kromě jiných dobročinných nadací městu usilovali o zřízení reálky či vyšší průmyslové školy. Velká příležitost nadešla v roce 1908. Rakousko slavilo 60. výročí korunovace císaře Franze Josefa I. - a kdo by nevyužil takové slávy pro blaho vrchlabské mládeže. Když se u městské rady sešly různé petice o zřízení střední školy , vydala se 5. listopadu 1908 delegace obecního zastupitelsví do Vídně se žádostí na ministerstvo pro kulturu a vyučování. 26.11.1908 rozhodl výbor obce po zvážení živnostenských poměrů a průmyslového významu města a okresu zřídit Reformní reálné gymnázium jako jubilejní a zažádat o povolení, aby škola nesla v názvu jméno Jeho Veličenstva císaře, výstavbu rozšířit i o obecnou školu se stejným označením a oslavit tak jubileum hned dvojnásobně. Zřízení reálného gymnázia upřednostňovala možnost dalšího vysokoškolského studia jak humanitního, tak technického směru. Do vývoje zasáhla náhle i vrchlabská městská spořitelna. 7. října 1908 k jubileu vlády císaře uvolnila dar 150.000 rakouských korun na zřízení městských lidových lázní. Ale již 28. října, protože se naskytl vhodnější způsob dotace, vychází z ředitelského zasedání návrh podpořit městskou radu a převést dar na podporu výstavby jubilejní střední a obecné školy. 12. 11. rozhodla rada dar zvýšit na 200.000 korun (městská spořitelna podpořila v oné době finančně řadu vrchlabských staveb). 17. února 1909 byla stavba školní budovy zadána staviteli Hollmannovi, projekt jeho kanceláře vypracoval architekt Hans Brath, a stavbu ředitelské vily staviteli Friedrichu Pilzovi s podmínkou, že bude dokončena k užívání uprostřed září 1909. 9. dubna 1909 výnos ministerstva pro kulturu a vyučování povolil městské radě, že ústav stejně jako obecná škola ponesou jméno císaře - Kaiser Franz Josef I. Jubiläums Reform-Realgymnasium a Franz Josef I. Jubiläums Volksschule. 13. dubna byl položen základní kámen (v jiných pramenech je uváděn březen 1909). Zemní, stavební a vnitřní úpravy provedla firma Kleophase Hollmanna, řemeslné práce střešní, klempířské, truhlářské, zámečnické, sklenářské, natětačské aj. dodaly firmy vrchlabské, trutnovské, ale i z Liberce, Ústí n.L., dokonce i vídeňské (vzduchotechnické zařízení). Teracové podlahy pokládala trutnovská firma italského označení - Humbert Berolini, ale mezi řemeslníky se objevují daleko prozaičtější jména jako Schirutschke, Schedivka, Zemann, Erben. Místo výstavby bylo vybráno v jižní části města na volné, nezastavěné ploše, tzv. zelené louce, s úmyslem posílit výstavbu dolní části města. Stavba proběhla neuvěřitelně rychle. Připustíme-li, že základní kámen byl položen v dubnu, výstavba centrální budovy a levého východního křídla (západní křídlo bylo přistaveno později) trvala neskutečných 7 měsíců, třebaže se podzimní práce protáhly přes zářijový termín až do začátku listopadu (\"skluz\" tedy celých nebo pouhých 7 týdnů). Stavba byla dokončena k předání 9. listopadu téhož roku. Zvážíme-li tehdejší možnou mechanizaci, zdá se to dnes po 86 letech vzhledem k dnešnímu tempu výstavby jako malý zázrak. Budova ve stylu historického romantismu byla považována za vrchol tehdejších stavebních možností. Prostorové oddělení budovy od izolované tzv. ředitelské vily je architektonicky vhodně svázáno plnou spojovací zdí, vábná je čistota slohu, podezdívka, římsy, věž, použití znaku města v průčelí. Frontální poloha školy k severu směrem k městu a významné komunikaci s nádherným výhledem z vyšších pater na panorama Krkonoš, Strážné, Kamennou cestu, dominantu Žalého, Liščí a Černou horu nám vysvětlí, proč je situována většina tříd na odvrácenou stranu od slunce, jinak to ale asi postavit nešlo. Pro tehdejší obhájce stavby to byly třídy prostorné a světlé. O to více zapůsobí po vstupu do budovy schodišťová hala, protékaná jižním světlem, nádherná křížová klenba haly a světlých sloupových chodeb, které přiváděly žáky k deseti třídám, třem kabinetům, knihovně, sborovně, třídě ručních prací, tělocvičně a kreslírně. Starší studenti pamatují ještě v sedmdesátých letech atraktivní ozdobu vstupní haly. V levém rohu upoutala žulová kašna s pískovcovým reliéfem, která byla, bohužel, vandalským zásahem při rekonstrukci školy začátkem osmdesátých let odstraněna . Stejně tak nevhodným zásahem do dobových chodeb byla i výměna dvoukřídlých dveří; na obranu autora rekonstrukce, asi jiné, než ty současné, by v té době asi nesehnal. Rozmístění interieru v době otevření: V přízemí byla ředitelna s předsíní (zřejmě vpravo od vchodu), kabinet tělesné výchovy a místnost školníka (vpravo proti vchodu s oknem k jihu), vpravo třídy reálného gymnázia, vlevo 140 metrů čtverečních prostorná tělocvična a v levém křídle třídy a kanceláře obecné školy. Tělocvična byla vybavena běžným nářadím (některé slouží dodnes) a také tehdy užívanými kolovadly. Zadní schodiště pravé, frontální chodby vzniklo zřejmě až pozdější přístavbou. Sklepními schody, z nichž byl situován východ na cca 4200 metrů čtverečních prostoru cvičiště a hřiště, se sešlo do suterénu, kam byla umístěna kotelna nízkotlakého ústředního topení. Vedle kotelny dominovaly školní lázně, dva čtvercové prostory sprchovacího zařízení se 16 sprchami a dvě vanové koupele - výsledek původního záměru vrchlabské spořitelny postavit městské lázně. Teplá voda se mixovala ve zvláštních mísících ventilech na správnou teplotu a teprve odtud šla do sprch. My pováleční studenti je ještě pamatujeme v činnosti. Do sklepního prostoru byl ještě umístěn atelier profesora kreslení, učebna pro modelování, místnost topiče a zařízení pro odsávání prachu - Vacuum Cleaner (vše zřejmě pod budovou východního traktu). To bylo na svou dobu velmi důmyslné. Bylo spojeno větracími šachtami (ještě dnes jako jakési komíny zdobí střechu) s třídami, kde ústily jako větráky ve stěně a za topnými tělesy, přiváděly čistý vzduch a odsávaly ze tříd prach. Stejně tak byly větrány i vitriny školních sbírek. Součástí tohoto důmyslného zařízení byly asi i chodby pod tělocvičnou a šatnou, kde vzduchotechnika ústila na hřiště. Vše bylo instalováno firmou Lüftschütz z Vídně. Mimo toto zařízení měla škola rozvod plynu a centrálně vytápěné splachovací toalety. V prvním poschodí kromě tříd byla prostorná sborovna s čekárnou (Wartezimmer), zřejmě pro zvídavé rodiče, tedy spíše hovornou (poválečná místnost ředitelny, dnes kancelář zástupce ředitele). Prostorná slavnostní síň (aula) sloužila nejen oslavám, přednáškám a kulturní činnosti; byla vybavena oltářem a každou neděli a o svátcích se studenti povinně účastnili katolických bohoslužeb. Vedlejší místnost (dnešní ředitelna) tvořila sakristii a zřejmě i kabinet vyučujících náboženství. V prvním poschodí byly ještě kromě tříd kreslírna s kabinetem a učebna přírodopisu s kabinetem mineralogickým. V druhém poschodí byla sloupová hala (dnes přepažena k vyučování jazyků, v předlistopadové době k branné výchově) se vstupem do učitelské a žákovské knihovny a třídy určené k vyučování zpěvu. V půdních prostorách vedou dřevěné schody k věžním hodinám, na které bylo napojeno elektrické zařízení ke školnímu zvonění. Stavební náklady v roce 1909 včetně příspěvku městské spořitelny představovaly 319.202 rakouských korun, k tomu nutno připočítat značné výdaje na interní zařízení a učební pomůcky. Monumentálnost a význam gymnazijní budovy měl zdůraznit nápis mramorové pamětní desky, umístěné na hlavním schodišti: Stavba této budovy byla dojednána 29. října a 19. listopadu 1908 na paměť 60. výročí vlády Jeho c.k. apoštolského Veličenstva císaře Franze Josefa I. za starosty JUDr. Huberta Schrimpla v roce 1909 provedena za pracovní podpory městské vrchlabské spořitelny stavitelem Kleophasem Hollmannem. Je třeba připomenout, že Vrchlabí mělo v roce 1910 úředně 577 domů a 7047 obyvatel. Pravé křídlo budovy, tzv. západní trakt (směrem k pivovaru), bylo přistavěno o něco později. Školním úřadem podporovaná přístavba začala 12. května 1913 současně s výstavbou německé měšťanské školy (dnešní \"Dukla\") opět firmou stavitele Hollmanna pod vedením stavitele Hanse Knolla, do užívání byla předána začátkem prosince 1913. To uvádí V. Jahresbericht školy z roku 1913-14 (periodikum Heimatkunde zaznamenává zahájení v r. 1912 a kolaudaci 1. 4. 1913). Přístavbou vznikly učebny fyziky a chemie se stupňovitými řadami lavic a příslušné laboratoře, v prvním poschodí prostorná posluchárna na geometrické kreslení s kabinetem (dnešní chemie), ve druhém patře přírodopisný kabinet a místnost pro přírodopisná cvičení (dnes též biologie). Po točitých železných schodech byl přístup k observatoři v druhé věži. V suterénu byl přistavěn byt školníka a kuchyňské zařízení. Přístavba byla menší, a tudíž levnější - 112.141 Kr, tedy výstavba celé budovy v současné podobě 431.343 Kr. Kdy se začalo na našem ústavu vyučovat? V průběhu roku 1909 probíhaly administrativní přípravy. Původně se počítalo s otevřením pouze jedné první třídy, ale 2. května došla městské radě žádost 26 rodičů o otevření i 3. třídy reálného gymnázia (že by tam byl starostův syn?), což bylo 20. července zemskou školní radou povoleno. Prozatímním ředitelem byl 7. července ustanoven penzionovaný ředitel c.k. učitelského ústavu v Trutnově, řídící rada Franz Wiedemann. Ke zkouškám do 1. ročníku se v červencovém a zářiovém termínu přihlásilo 46 žáků a 11 žákyň, přijato 43 chlapců jako řádných žáků, 1 privatista a 11 privatistek (i v pozdější době Rakousko-Uherska studovala děvčata na vrchlabském reálném gymnáziu vesměs jako privatistky, což znamenalo asi vyšší studijní náklady). Do 3. ročníku bylo přijato 23 žáků a 2 privatistky na základě vysvědčení nebo na základě výsledků odložených přijímacích zkoušek. Vše bylo připraveno k vyučování, chyběla jen škola. Termín dostavby uprostřed září se nestihl. Tu pomohl moudrý převor augustiniánského konventu, když uvolnil v klášteře refektorium (společná jídelna) a priorát (pracovna převora) jako třídy a malou místnost pro kancelář a 18. září 1909 bylo reformní reálné gymnázium otevřeno slavnostní bohoslužbou v klášterním kostele. 20. září zahájilo pravidelné vyučování. Už v tento den se obrací starosta města k učitelům a studentům s výzvou plnit své povinnosti v každém směru, a tím dokázat oprávněnost střední školy v našem městě. Obzvláště 3. ročník měl napilno, musel dohnat nové předměty, které se vyučovaly již od 1. ročníku. Tak např. počet hodin u francouzského jazyka byl zvýšen ze 4 na 9 hodin týdně. 10. listopadu se studenti naposled shromáždili v klášterních prostorách. Přešli na Radniční náměstí, odkud v sevřeném průvodu s vedením města a slavnostními hosty pochodovali vyzdobeným městem k nové školní budově. Zde stavitel Hollmann předal starostovi 2 klíče od budov. Po vzdání díků budovatelům stánku vzdělání přešly klíče do rukou obou ředitelů škol. Dveře se slavnostně otevřely, studenti prošli do vyzdobené tělocvičny. Mezi květinami vévodila busta císaře Pána. Dlouho se pak vedly slavnostní řeči. Vyučování bylo zahájeno 11. listopadu 1909. Je paradoxní, že přesně po 40 letech se podobná trachtace opakovala znovu. Jen mocnář byl jiný. Po dalších 40 letech, tentokrát již ne slavnostně, jméno mocnáře z průčelí budovy zmizelo. O další historii tohoto ústavu lze získat informace celkem snadno. Od zahájení až do školního roku 1937-38 vycházela každým rokem tzv. Jahresbericht - výroční zpráva s celoročními údaji a kronikou školy. Vydáno bylo 29 svazků, s prvními 26 disponuje Okresní archiv v Trutnově. Několik zajímavostí získaných většinou z těchto pramenů: - Školní prázdniny v rakouské říši bývaly od 15. července do 15. září, proto výstavbu školy chtěli radní stihnout do poloviny září - Český jazyk se na škole s německým vyučovacím jazykem učil z počátku nepovinně, od roku 1912 už jako relativně povinný, nelze však zjistit, kolik studentů si předmět volilo a z kterých předmětů mohli vybírat. Hodinová dotace v prvních dvou třídách byla 4 hodiny, 3.- 6.třídě 3 hodiny, v 7.- 8. 2 hodiny. Od roku 1923, už tedy v ČSR, je zavedena čeština jako povinná s dotací 1. třída 5 hodin, 2.- 6. třída 3 hodiny, 7.- 8. 2 hodiny. Od roku 1927 je zkouška z československého jazyka (tak uvádí ročenka) součástí zkoušky dospělosti, není však jasné, zda povinně. Od roku 1931 maturují z češtiny všichni ústně i písemně. Z ústní tradice je známo, že ještě v roce 1940 v době okupace se z čekého jazyka maturovalo. - Od založení ústavu až do roku 1938 se také vyučovalo v jednom oddělení židovské náboženství. Jako učitel dojížděl trutnovský rabín, k židovskému vyznání se hlásilo průměrně 9 studentů. - První maturitní zkoušky se konaly v roce 1915, už tedy v době první světové války. - Latině se vyučovalo až od kvinty, týdenní dotace však byla v průměru 8 hodin. - Od ledna 1913 nahradil prvního ředitele řídícího radu Franze Wiedemanna Adolf Müller, který vydržel ve funkci až do roku 1931, dva roky byl zatímním ředitelem Franz Jaich, v dubnu 1934 se stal řádným ředitelem Karl Hylmar. Vedení školy v roce 1940 do konce války převzal Dr. Meininger. - Z celkového ročního počtu 130 až 250 žáků ústavu se každoročně hlásilo k českému nebo československému (po roce 1918) rodnému jazyku přibližně 1-5 studentů, ve vyšších třídách však většinou uvádějí mateřský jazyk německý. Mnohá jména však dokazují český původ, tak např. v roce 1938 z 272 studentů bylo 33 těchto jmen (některá dvakrát): Beranek, Budjarek, Kryslička, Petřik, Pochop, Tryzna, Blachka, Hawlina, Konopatsch, Stransky, Schwanda, Mandelik, Wotzilka, Holdik, Martin, Sirowatka, Piekny, Kovarsch, Stepan, Wachek, Diamant, Klesatschek, Kynčl, Wachulka, Blažek, Kozlik, Materna, Blaha, Čeřovsky, Wonka, Barton, Moschnitschka, Sobotka. Z nich pouze jeden či jedna uváděl jako mateřskou řeč češtinu. - V suterénu vybudované sprchové a vanové lázně užívali studenti různě. Někdy po celý rok po hodinách tělesné výchovy nebo po tzv. mládežnických hrách v odpoledních hodinách. V některých letech pouze v letním období dvakrát týdně po skončení topné sezóny. - 14. února 1914 výnosem Ministerstva kultury a vyučování ve Vídni bylo schváleno rozhodnutí, že obecní či městské reformní reálné gymnasium - städtliche Kaiser Franz Josef I. Jubiläums-Reformrealgymnasium, přechází s platností od 1. 1. 1914 pod správu státu s názvem c.k. Kaiser Franz Josef I. Jubiläums-Staats-Reformrealgymnasium in Hohenelbe s konstatováním, že k převedení dochází velmi brzo, už po 4 letech, na což jiné podobné ústavy musely čekat mnohem déle (Jablonec 8 let, Karlovy Vary 15 let). - V zimních prázdninách od počátku školy probíhaly každý rok pro zájemce kurzy lyžování a v prvních letech existence ústavu ve vyšších třídách také jednou týdně kurz šermu. - Zajímavé atletické výkony už z roku 1914: Skok daleký bez prkna septimán Gottstein 592 cm, disk 2 kg tentýž 32 metrů a oštěp 45 metrů, Schrimpl také ze septimy skok daleký s prknem 643 cm, 100 metrů 11.8 s, výška 155 cm. Z míčových her byl nejvíce rozšířen i v době ČSR tzv. Faustball s prvky dnešní odbíjené. - V první světové válce narukovalo 9 profesorů (všichni přežili) a podstatně větší množství studentů posledních dvou tříd, z nichž dva padli. Učilo se redukovaně a septima i oktáva měly omezený počet žáků. Mnozí skládali již dříve tzv. Kriegsmaturu. V roce 1918 měla VIII. třída 2 chlapce a 3 dívky, VII. třída 5+3. - Ve válečných letech pomáhali žáci udržet moc císaře i sbírkami barevných kovů a zlata. V roce 1916 pod názvem Gold gab ich für Eisen (dal jsem zlato na zbraně) sebrali skoro půl kilogramu zlata, které vídeňská mincovna ohodnotila částkou 87 korun 60 haléřů. - V 10. roce existence ústavu došlo k vytvoření ČSR a škola dostává název Staats-Reform-Realgymnasium. Ředitel i profesorský sbor se nezměnili, pouze na jaře 1919 složili slib čs. státu. Nelibě se nese ubytování 40 čs. vojáků ve škole a vyklizení 4 tříd pro českou měšťanskou školu. - Přálo se hudbě a studenti vytvářeli i školní orchestr. Hrála se samozřejmě hudba vážná. V roce 1916 ho řídil suplent Kassekert a hrálo v něm 8 houslí, viola, cello, basa, klarinet, hoboj, flétna, klavír a harmonium. - V závěru roku 1921 se vedla písemná diskuze mezi českou politickou správou a německým vedením obce a školy o osudu údajně cenné mramorové pamětní desky z roku 1909. Trnem v oku českému vedení byla část textu \"na paměť 60. výročí vlády Jeho c.k. apoštolského Veličenstva císaře Franze Josefa I.\", který nařídila odstranit. Ředitelství však jen část nápisu zalepilo. Politická správa žádá znovu trvalou nečitelnost obroušením či vyříznutím příslušné části. Při sejmutí a zadání práce deska asi zmizela. Přesné umístění na schodišti není známo, ale dnes by nám nevadila. Nepřežila by ale asi jiná bouřlivá období v roce 1945 a 1948. - Zahájení školního roku začínalo vždy slavnostní bohoslužbou v klášterním kostele. - 30. 5. 1924 se při návštěvě školy zapsal do školní kroniky tehdejší hradecký arcibiskup Dr. Karel Kašpar, pozdější pražský kardinál. - Po celou dobu existence školy byly zřízeny jen jednou třídní paralelky v roce 1925-26 v jedné třídě a vydržely pouze dva roky. - 30. 9. 1930 zasáhla Vrchlabsko přírodní katastrofa. Přišla bouře, když šli studenti právě do školy. Bylo nutné je poslat domů k převlečení, vzdálenější se už nevrátili. 27. 10. se totéž opakovalo po celý den. Mnozí do školy vůbec nepřišli a škody byly i na střeše budovy. - 24. 6. 1934 se slavilo 25 let od založení ústavu. V předvečer byla v sále hotelu Wiener Neustadt (vyhořel 1947) zábava, druhý den dopoledne bohoslužba, v tělocvičně školy s bustou TGM a hymnami promluvy zástupce okresní pol. správy, okresního hejtmana, starosty i bývalého starosty Schrimpla, odpoledne na školním hřišti hry, cvičení, hudba, ve městě visely stání i městské vlajky. - Oslava 28. října a narozeniny TGM, později i Dr. E. Beneše, získaly tradici, i když hudební doprovod k nim tvořily většinou skladby německých autorů. - Od 1. září 1939 nese škola název Oberschule für Jungen. Gymnazijní ráz studia zůstal na čas jen pro chlapce, dívkám nahradily latinu ruční práce. později dívky vše dohánějí. Označení profesorů se mění na Studienrat. Poslední maturity byly v roce 1944. I tehdy mají válečný charakter, neboť četní studenti museli rukovat. V závěrečných letech sloužila část školy jako útulek pro německé vystěhovalce z vých. Evropy, poslední rok dokonce jako vojenský lazaret.

Podle dobových materiálů, novinových článků, školní kroniky a úředních knih sestavil
Jiří Louda