11. České státní reálné gymnasium a peripetie jeho přeměn po roce 1945

Státní reálné gymnasium vzniká po osvobození Československa v květnu 1945 ve Vrchlabí celkem bez velikých administrativních problémů z popudu Ministerstva školství a osvěty (MŠO) a Zemské školní rady. Tvořilo se nové české město jako středisko okresu a česká střední škola byla pro osídlující obyvatelstvo společenskou a kulturní nutností. Úkolu se ujal záhy po revoluci profesor Adolf Vaněk, vlastenecky zanícený intelektuál. Zhostil se ho víc než dostatečně. Pro tento záměr získal i vhodné podporovatele v osobách svých budoucích kolegů, pocházejících z Jilemnice nebo blízkého okolí. Velmi aktivním v této činnosti byl hned v porevolučních měsících prof. František Ondráček, který přišel aktivizovat české střední školství do pohraničí ze st. RG v Novém Bydžově, domovem mu však byla Horní Branná. Nemalou zásluhu o školu měla také nově se rodící lidospráva (předseda MNV František Martínek a později Antonín Dušek), především finančním zajištěním a právními zárukami. Velké úsilí si vyžádala vnitřní úprava školy, protože poslední léta okupace byl v budově útulek německých uprchlíků z Volyně i vojenský lazaret. Sbírky nebyly v kabinetech, většinu tříd bylo třeba vymalovat. MNV byl zodpovědný za udržování budovy a jejího zařízení včetně péče o doplnění učebních pomůcek. K tomu několik zajímavých poznámek: Na žádost ředitelství opatřil MNV 15 dveří opět kovovými klikami, protože původní mosazné byly za okupace nahraceny bakelitovými. Dal nalakovat vnější rámy oken, instaloval několik dalších topných těles, vybavil aulu 4 křesly a sborovnu soupravou pohovek. Na chodby dodal lavičky na přezouvání. Zrevidoval ústřední topení a došel k poznání, že spalování hnědého uhlí, kterého je po válce nedostatek, je nevhodné. Ředitelství proto navrhlo výměnu kotlů na topení koksem, protože je ve městě plynárna. Výroční školní zpráva prvního školního roku konstatuje, že \"budova a její zařízení je ve stavu dobrém. Jest důkladně vystavěna. Nevýhodou jest umístění učeben k severu, chodeb k jihu. Do učeben nepřijde ani v létě slunce.\" Bližší informace se po padesáti letech získávají velmi obtížně. Je zajímavé, že z oné doby postrádáme podrobnější dokumenty, z nichž by bylo možno čerpat. Chybí kronika města, stejně jako obdobné záznamy ze školy. Nevycházel žádný regionální časopis pro novou osidlující veřejnost. Jediným zdrojem jsou 2 výroční školní zprávy, které obsáhly období let 1945-48. Bohužel nežijí už ani pamětníci, zainteresovaní na událostech nástupu českého středního školství. Státní reálné gymnázium mělo zaměření na dva studijní směry. Humanitní se studiem latiny a rozšířeného jazyka (zde francouzštiny) a technický s možností specializace na deskriptivní geometrii a technické kreslení. Zápis žactva se zřetelem na mimořádné poměry v pohraničí, kdy nové české obyvatelstvo teprve průběžně přicházelo, se konal až 5. září. Do nejvyšších tříd, sexty a septimy, oktáva se neotevírala, studenti přestoupili z jiných ústavů. Do ostatních konali nově přihlášení, a těch bylo většina, přijímací zkoušky, a to 6.- 8. září. Do sekundy se přijímalo bez zkoušky, prima nebyla otevřena. Školní rok byl tedy zahájen až 10. září definitivním zápisem žactva a výkladem školního řádu, ústav byl slavnostně otevřen v aule projevem zatímního správce Adolfa Vaňka. Zajímavé jsou zahajovací počty ve třídách a množství studentů, kteří přistoupili během školního roku, kdy pokračovala imigrace rodin do Vrchlabí. Kromě vrchlabských dojížděli do reálného gymnázia i studenti z Horní Branné (vliv prof. Ondráčka), Jilemnice, Hostinného, Heřmanových Sejfů (Rudník) a přilehlých obcí vrchlabského, ale i jilemnického okresu (Mrklov, Benecko). V jednotlivých ročnících vyšších tříd byl nedostatek studentů. Proto jejich věk mnohdy neodpovídal příslušnému ročníku třídy. Někteří třídu odpovídající jejich ročníku \"předběhli\", jiní byli zase válečnými vlivy na \"svou třídu\" příliš staří. Septimě odpovídaly ročníky 1927-28, byli v ní ale i žáci starší. /////////////////// prosíme o tabulku ///////////////////////////////////// třída zahájilo přistoupilo po přij.zk. přestup z vystoupilo neprospělo celkem na během roku jiné školy konci roku II. 43 11 52 2 7 0 47 III. 35 7 33 9 3 2 39 IV. 23 5 23 5 0 0 28 V. 15 3+4 16+4 2 0 0 18+4 VI. 4 1 0 5 0 0 5 VII. 4 5 0 9 1 0 8 ///////////////////////////////////////////////////////////////////// 10. září slavnostně zahajovalo 124 studentů, konce roku dosáhlo 145, z nichž 2 neprospěli a 10 studentů mělo vyznamenání. 4 studenti v kvintě byli privatisté (tak se nazývali pozdější externisté). Státní reálné gymnázium užívalo 6 tříd, sborovnu, ředitelnu, která se na rozdíl od německých škol přestěhovala do prvního patra vlevo vedle sborovny, slavnostní síň (aulu), tělocvičnu se šatnou a dva kabinety, profesorskou knihovnu (přízemí vpravo vzadu), kabinet fyziky a chemie se stupňovitou posluchárnou, žákovskou knihovnu (vedle vchodu), místnost pro sbírky matematické a deskriptivní uprostřed zadního schodiště, kreslírnu s kabinetem (dnešní kancelář a chemická laboratoř), rýsovnu, kde se vyučovalo i hudební výchově (dnes posluchárna chemie), sbírky přírodopisné s posluchárnou a kabinetem (dnešní učebna francouzštiny a učebna výpočetní techniky) v druhém poschodí pod hlavní věží. Východní křídlo budovy sloužilo obecné škole a měšťanské škole byly propůjčeny 4 místnosti a v suterénu školní kuchyň. Ve 3.- 5. třídě byly dvě studijní větve: základní a technická. Pro nedostatek učitelů se nevyučovalo nepovinným předmětům, až do začátku října se z téhož důvodu vyučovalo redukovaně, třída 6. a 7. byly přechodně spojeny. Profesorský sbor byl doplňován postupně, od 15. 10. se již všem předmětům vyučovalo v plném počtu hodin. Teprve ve druhém pololetí byly všechny předměty obsazeny řádnými odborníky - na škole bylo 5 profesorů, 3 zatímní profesoři, 1 suplující profesor, 1 odborná učitelka, 2 výpomocní učitelé (pro ruštinu a hudební výchovu) a 2 vedlejší učitelé (římskokatolické a československé náboženství). K 1. září se profesorský sbor skládal z Adolfa Vaňka, zatímního správce ústavu, Františka Ondráčka, Josefa Grosmana, Františka Vitvara, Jaroslava Faltuse a Pavla Krejčího. Emil Vejvoda a Dr. Julius Holovacký nastoupili až v říjnu a učili ve Vrchlabí jeden rok, Bohumila Obereignerová od listopadu, odešla zpět do Prahy v únoru 1946, Jan Berr přišel od prosince 1945, Emilie Štěpánová a Josef Vinklář od února 1946. Dále vyučovali na škole Natálie Potapová, výpomocná učitelka pro ruský jazyk, Božena Procházková, odborná učitelka, Anna Hnízdová a Josef Kratochvíl (až od května 1946) jako učitelé HV, Josef Kylar, administrátor děkanství a Otakar Horák, farář církve československé, jako učitelé náboženství v sekundě až kvartě. Zajímavé je další sdělení z první výroční zprávy: \"Profesorský sbor sestával jednak z členů, kteří se ke službě v pohraničí dobrovolně přihlásili, jednak z členů úředně přidělených. Podle toho se též chápali svého poslání. Úředně přikázaní se necítili v novém prostředí spokojeni. Vcelku však vystupoval sbor jednotně, maje na mysli, že v prvním roce na odčiňování škod je třeba především získati žáky, a posuzoval jejich výkony blahovolně, pokud to ovšem úroveň vědění a projevované nadání dovolovalo. Ve styku s rodiči to členové sboru zdůrazňovali a ocenění slabších vědomostí bylo rodiči plně chápáno. Na konci školního roku 14 rodičů studentů 2. ročníku pochopilo doporučení zat. správce a dobrovolně nechalo své děti opakovati.\" Usilovná byla snaha zatímního správce o vybudování instituce, která by se starala o sociální potřeby nemajetných žáků zřízením podpůrného odboru při rodičovském sdružení a zajištěním útulku pro přespolní žáky. Budova bývalého německého studentského domova byla přiřčena po Květnové revoluci dívčí výchovně. Byla proto podána žádost o přidělení domu č.p. 619 v ulici B. Němcové. Internát bohužel nikdy zřízen nebyl. Neobvyklý byl i trend členství studentů v ČsČK. Jeho členy byli všichni žáci školy. Za to obdrželo žactvo plně vybavenou lékárničku od pražského ředitelství. Zařízení sbírek a pomůcek po německém reformním reálném gymnáziu se dalo slušně využívat. Přesto bylo z kabinetu dějepisu a zeměpisu vyřazeno 168 ks jako politicky závadných, z výtvarné výchovy 202 ks, které byly poškozeny přes válku při uskladnění na půdě. Německá vědecká knihovna měla 782 závadných inventárních inventárních svazků, ale 1451 vědecky a umělecky hodnotných děl bylo uskladněno ve zvláštním oddělení (kam se poděla za dalších 40 let?). Ze žákovské německé knihovny mohlo být použito 163 knih cizojazyčných maturitních textů a povinné české četby z první republiky, kterou Němci v knihovně přes válku ponechali! Německá literatura byla nepotřebná, protože se němčině v poválečných letech nevyučovalo. Vše ostatní v českém jazyce pro profesorskou i žákovskou knihovnu bylo nutno zakoupit, něco hned, ostatní výhledově. To byl nejzávažnější úkol, proto se ostatní správcové sbírek uskrovnili ve prospěch toho nejzávažnějšího - českého jazyka a české vědecké literatury. Ve škole se vyučovalo nejprve podle osnov pro střední školy z r. 1933, od druhého pololetí podle Přechodných osnov z r. 1945-46. Dva dny v prosinci se zastavilo vyučování pro zimu, pro úsporu paliv se ještě neučilo jeden den v únoru a březnu. Několik zajímavých školních hostů: v lednu navštívil ústav přednosta MŠO Dr. Jan Kudrnovský, první inspekci školy provedl 30.- 31. 1. 1946 zemský školní inspektor Boh. Řehák. 21. 3. navštívil školu předseda Zemského národního výboru Ladislav Kopřiva s chotí, později nechvalně známý ministr národní bezpečnosti, zodpovědný za nezákonnosti při vyšetřování z počátku 50. let, a podepsal se do školní kroniky. Hodně se oslavovalo. V aule bylo za první školní rok uspořádáno 17 shromáždění, kde kromě projevu některého člena profesorského sboru vystoupili s kulturními vložkami i sami studenti. Nejčastěji se v programu objevovala jména septimánů Jasny Novotné, Drahomíry Hylákové a Zdenko Líkaře, sextánů Hany Zahradníkové a Jaroslava Fajstavra, kvintánů Josefa Zelinky, Květy Brádlerové, Květy Sedláčkové a Radko Břacha i kvartána Jiřího Havla, buď s uměleckým přednesem nebo sólovou hrou na housle nebo klavír. S mladistvou chutí, jak píše výroční zpráva, se ujalo studentstvo žákovské samosprávy. Činnost odpovídala poválečnému budovatelskému elánu, sloužila i tehdy propagovaným humanitárním sbírkám (např. pro Slovensko), byla uspořádána i mikulášská besídka. Ve funkci předsedy se vystřídal sextán Jaroslav Fajstavr, septimán Vladimír Hrouda a opět J. Fajstavr. Zajímavě je hodnocena i činnost hudebního kroužku, který pravidelně zkoušel v aule: \"Pro malý počet žáků vyšších tříd a pro nedostatek vhodných not byl odkázán většinou na hraní lehčí hudby.\" Od listopadu fungovalo rodičovské sdružení, jehož prvním předsedou byl vrchlabský advokát JUDr. J. Jerie. \"Styk s rodiči\", jak sdělují pedagogové,\"však pro existenční otázky pohraničí nebyl na takové výši, jak by si bylo přáti.\" K záznamu jsou i podpůrné a sociální akce. Vedle studijních podpor a stipendií obdrželi dva studenti podporu 2.000 Kčs jako děti repatriantů. Škole připadlo i jmění bývalého podpůrného spolku pro německý ústav u Městské spořitelny 2.982 RM na vázaném vkladu. Další zajímavé příjmy: Zápisová sbírka vynesla 3.375 Kčs, studentské akce 1.431, škole přispělo např. i sdružení hostinských 563.-,okresní vedení KSČ 500.-, správa státního kina 2070.-, byly i dary jednotlivců. Podpůrný odbor při rodičovském sdružení disponoval částkou 10.640 Kčs. 38 žáků dostávalo od amerického Červeného kříže k rozdělení 576 plechovek kondenzovaného mléka, bylo rozděleno 15 litrů rybího tuku, MNV nabídl před Vánocemi 105 ks oděvů a prádla. 64 učebnicemi byl položen základ ke knihovně pauperům (chudých). Přijímací taxa na žáka byla 20 Kčs, stejný obnos byl vybírán na učební pomůcky, 10 Kčs byl příspěvek na hry. 1946 - 1947 Ve druhém školním roce se sbor rozšířil o Jaroslava Pochopa, Oldřicha Kalandru (působil pouze rok), Františka Vodičku a Dr. Františka Cuřína, dále výpomocného učitele ruštiny ing. Georgije Sernického, na nižším gymnáziu vyučuje odborný učitel František Fišar. Přistěhovalectvím rapidně vzrůstal nejen počet obyvatel Vrchlabí, ale i počet studentů. Ústav dosáhl již plného počtu tříd od primy až k oktávě s pobočkami v kvartě a kvintě a obsadil už deset tříd včetně učeben v přízemí. Školu očekávaly také první maturity. /////////////////// prosíme o tabulku /////////////////////// třída zahájilo přistoupilo vystoupilo neprospělo celkem I. 30 1 1 1 30 II. 17 0 4 4 13 III. 45 1 0 1 46 IV.A 27 2 4 1 25 IV.B 22 0 1 0 21 V.A 18 1 2 0 17 V.B 21 1 3 0 19 VI. 17+4 2 0+1 0 19+3 VII. 6 0 0 0 6 VIII. 8 0 0 0 8 ///////////////////////////////////////////////////////////// Školní rok zahájilo 211 studentů + 4 externisté, ukončilo 204 a tři externisté, 22 prospělo s vyznamenáním, 7 neprospělo. Vyučování i průběh roku byl již pravidelný se zahájením 4. září. Nevyučovalo se od 27. 2. do 9. 3. pro nedostatek uhlí, byly zadány domácí úkoly. Problémy s topením dokazuje fakt, že se přemísťovala topná tělesa, kterých byl nedostatek, z kabinetů do některých tříd. V nepovinných předmětech se vyučovalo těsnopisu, psaní na stroji, domácím naukám, biologickým cvičením a sborovému zpěvu. Stále se slavilo, i když počet akcí a vzpomínek byl už jen 10. Některé delší akce byly jistě zajímavé. V lednu vyslechli starší studenti přednášku univ. prof. Dr. Šmilauera o mateřském jazyku, v březnu Pešo Dimitrov s chotí přednášel o bulharské lidové písni, v červnu byl pro studenty pořádán knihovnický kurs. V tělesné výchově se připravovalo na Tělovýchovné předsletové slavnosti škol v Praze, kterých se v červnu zúčastnilo téměř všechno žactvo. V rámci Tělovýchovných slavností škol se pořádaly ve Vrchlabí 8.- 10. února lyžařské závody kraje Hradec Králové za účasti 187 závodníků, z toho 60 z vrchlabského RG. Postup do finále v Tatrách si 1. místem v běhu zajistili Ilja Matouš (VI.) a Jiřina Jeriová (V.A), ve sjezdu a slalomu Jaroslava Lukešová (III.). Položili tak základ k dobré lyžařské tradici ústavu. Vzrostl počet svazků v žákovské knihovně a statisticky se zjišťuje, že čím slabší třída prospěchem, tím méně se čte. Dívky čtou více. Neuvěřitelný je záznam z hlavní výroční zprávy: \"Z fondu národní obnovy byly ústavu přiděleny troje cenné housle, 1 amati, 2 stradivárky a některé další nástroje pro orchestr žákovský.\" Přičiněním rodičovského sdružení a sbírkou mezi rodiči byl o velikonočních prázdninách instalován do všech tříd, učeben a na školní hřiště rozhlas s náklady přes 21.000 Kčs. V čele rodičovského sdružení stál p. Alois Říha. Zpráva říká: \"Letošním rokem končí údobí, kdy se dohánělo válkou zameškané. Je to rok nápravný, napřesrok bude nutno, aby se klasifikovalo přesně podle klasif. řádu, aby si žáci nezvykli na přílišnou blahovůli a byli přinuceni k výkonům vyšším. Rozvoj materiální je v mezích hospodářských možností, které zatím nejsou potěšující.\" V chování a výchově nebyly dány příčiny ke stížnostem: \"Několik těžších případů mravních úchylek bylo zavčas rozpoznáno a žáci opustili ústav. Byly to hlavně žákyně z dívčí výchovny zemské péče o mládež mravně narušenou, jejichž přijetí nebylo lze zpočátku odmítnouti, neboť se za ně jejich ředitelství zaručovalo. Později samo nahlédlo, když několik z nich se vzdálilo vždy na několik dní bez dovolení, nemožnost jejich studia a ze studia je odhlásilo.\" A dále: \"Žáci zdejšího města nepodléhají škodlivým vlivům jako děti velkoměsta.\" Pokračovala poválečná podpora. Z akce UNRRA dostávalo od března do května 173 studentů denně čtvrt litru teplého kakaa, přespolní v poledne nějaký čas polévku, 32 potřebných rybí tuk. Ve škole byly dvě inspekce, v říjnu vrchní školní rada Alois Wangler, v červnu vrchní školní rada, zemský školní inspektor Boh. Řehák, který byl také 13. června maturitním předsedou u prvních českých maturit. Z 9 přihlášených byl 1 uznán dospělý s vyznamenáním, 7 dospělými a 1 povolena opravná zkouška. 1947-1948 Ve třetím roce státního reálného gymnázia nastaly velké změny. Ze sboru odešli František Vitvar, Pavel Krejčí, Emilie Štěpánová a Oldřich Kalandra, od pololetí i zatímní spravce Adolf Vaněk, přišli Josef Kučera, Jiří Kuchař, Jiří Stýblo, Blažena Váňová, Arnošt Novák a učitelé Jarmila Erlebachová, Antonín Měšťánek a pro hudební výchovu Jiří Dvořáček. Počty žáků v 10 třídách: I.A 30, I.B 23, II. 23, III. 19, IV.A 31, IV.B 16, V. 33, VI. 31, VII. 18, VIII. 7, celkem tedy 241 studentů, z nichž na závěr roku 29 prospělo s vyznamenáním, 3 neprospěli a šesti byly povoleny opravné zkoušky. Vyučovalo se ve třídách v přízemí a obou poschodích, východní křídlo stále sloužilo pěti třídám obecné školy, stejně tak první poschodí ředitelské vily obýval ředitel obecné školy. Vzpomíná se na studentské taneční hodiny z Tyršova domu, společné s dalšími středními školami z Vrchlabí, kde hrála kapela, převážně složená ze studentů gymnázia. V únoru 1948 dochází k zásadním politickým změnám, ztráta poválečné demokracie způsobila především výměnu ve vedení školy. Od 1. 3. se stává zatímním správcem Josef Grosman. Učební náplň se zatím zachovala, radikálně se však mění ideový a politický směr školy. Do dění školy zasahuje mládež prostřednictvím politicky orientované organizace ČSM, bohužel mají i co mluvit do další činnosti některých členů profesorského sboru. Nastupuje vláda nejistoty a přetvářky. I v žákovské samosprávě vládne třídní pojetí, agitace, nástěnky, kulturní brigágy, účast na pracovních brigádách včetně Stavby mládeže. Dochází i k první emigraci. Sextán Karel Hering ze Špindlerova Mlýna v dubnu 1948 opustil s otcem ilegálně republiku. Záznam v třídním výkazu o tom praví: \"Podle rozhodnutí profesorského sboru ze dne 18. 5. 1948 přestává být žákem ústavu. Správa matce podána 20. května.\" (Co kdyby se sbor nerozhodl?) Sociální podpora spočívá na finančních příspěvcích, dotacích na stravování a ošacení ve formě vánočního daru, ve druhém pololetí bylo vydáváno denně 140 studentům čtvrt litru mléka, 22 studentů obdrželo příspěvek na boty, chudým žákům bylo rozděleno 3500 Kčs na zájezd do Prahy na Slovanskou zemědělskou výstavu. Ústní zkoušky dospělosti za předsednictví správce st. RG v Jilemnici Ladislava Hrubého se konaly 22. 6. 7 studentů bylo uznáno dosplěými, 1 dospělým s vyznamenáním. Vyvrcholením aktivity studentů a důkazem profesionálních schopností profesora Dr. Cuřína a jeho pomocníka prof. Vodičky bylo nastudování Moli rova Zdravého nemocného, které uvedli ve třech představeních, 22. 5. a 9. 6. ve Vrchlabí a 12. 6. v Hostinném už pod tendenčním heslem Studenti dělníkům!, třebaže výroční zpráva z té doby o této mimořádné studentské akci už mlčí. /////////////////// otisknout plagát \"Zdravý nemocný\" //////////////////// 1948-1949 Reálné gymnázium Označení školy se objevuje ve zkrácené podobě. Podrobnější zprávy o průběhu roku chybějí, výroční zprávu ředitelství již nevydalo (začíná působit cenzura), kronika ústavu je prázdná. Československé školství zaznamenává první radikální změny. Nejedlého reforma školství přichází s prvním úderem do vzdělávacího procesu. Je vytvořena jednotná střední škola, do které je přes prázdniny přeřazena sekunda a tercie. Studenti se tedy vrátili zpět do povinné základní školy. Kvarta zůstala ještě rok součástí reálného gymnázia, které se tak rázem mění v malou školu: /////////////////// prosíme o tabulku ////////////////////////// třída zač. přist. vyst. celkem vyznam. neprosp. IV. 22 2 2 22 1 - V.A 26 2 2 26 2 1 V.B 14 1 - 15 - - VI. 30 - 2 28 2 - VII. 31 1 2 30 1 4 VIII. 17+1 1 - 18+1 3 - //////////////////////////////////////////////////////////////// Počet studentů tak poklesl na 140 sbor posílili nobo i oslabili profesoři Švarc, Moucha, Kopecká, Pravcová, během roku Huvar. Josef Švarc ovšem v druhém pololetí přestává učit. Josef Kučera se od prosince 1948 odešel zocelit prací do lesa. V průběhu roku sílí další vlivy socializace školství, ale stále se učí latina, v kvartě dokonce i náboženství. Ale dochází už i k represím. V sextě jsou z politických důvodů vyloučeny dvě studentky (L. Havlíčková a B. Zelinková), údajně pro nevhodné vyjádření se o prvním dělnickém prezidentu a jeho ženě. Zajímavá je formulace následků v úřední knize: \"Vyloučena ze studia veřejného i soukromého na všech veřejných a právem veřejnosti nadaných soukromých vyučovacích ústavech přesahujících obor školy I. a II. stupně, pokud nejsou školami povinnými v celém státě, poněvadž se dopustila těžkého porušení veřejného pořádku a řádu a porušila ustanovení školského řádu.\" Zároveň byla soudem pro mladistvé v Jičíně odsouzena podmínečným trestem 4 měsíců na dva roky. Druhá jmenovaná nesla menší následky. Byla vyloučena jen v českých krajích a porušení nebylo \"těžké\". Studentské taneční pokračují, tentokrát se pod vedením zkušeného mistra Brousila konají ve školní aule. Bližší podrobnosti od tohoto roku v archivu chybějí. Maturitní zkoušky zaznamenaly změny. Povinně se maturuje z jazyka českého, ruského a společenských nauk (s marx.-lenin. zaměřením), latiny nebo matematiky a volitelného předmětu ve dnech 13.- 15. května. Už se nedospívá, ale prospívá za účasti 18 řádných studentů a 1 privatisty. 1949-1950 Gymnasium Klementa Gottwalda Profesorský sbor se zmenšil, zmenšil se i počet tříd, které jsou označeny jako I.- IV. Škola má na počátku 126, na konci jen 108 žáků: /////////////////// prosíme o tabulku ////////////////////////// třída zač. přist. vyst. celkem vyznam. neprosp. I. 27 - 3 24 - 4 II.A 27 - 4 23 3 2 II.B 15 - - 15 - 2 III. 32 - 6 26 4 1 IV. 25 - 5 20 3 - ///////////////////////////////////////////////////////////////// Dochází ke změně na postu ředitele. Do čela školy se na dlouhá léta staví Josef Kučera a uvádí se činem nezapomenutelným. 22. listopadu 1949 je ústav přejmenován na Gymnasium Klementa Gottwalda, což bylo výrazně označeno 40 let na průčelí budovy. Dr. Milena Bláhová z prezidentské kanceláře o tom píše v Tvorbě 49: \"První gymnasium, pojmenované podle našeho prvního dělnického presidenta si muselo jeho jméno skutečně zasloužit.\" Tuto zásluhu dále dokládá grafem výsledků pětiletky na chodbě, stěnami tříd zaměřenými na individuální plány žáků, závazky celých tříd, pocitem studentů být sami správcem školy, jako to cítí dělníci ke svému závodu, patronátem se závodem Tesla (později patronát přestal existovat), kulturními a pracovními brigádami a samozřejmě 100% členstvím v ČSM. A také referáty z IX. sjezdu KSČ, zlepšením celkového průměrného prospěchu školy i vzájemným si vysvětlováním chyb mezi profesory a studenty. Několik dní se neučilo, nejprve zdobilo, pak slavilo a mluvilo, zapojen byl každý, i kdo nechtěl. Zkrátka ohromná sláva! Neméně pompézní byla i další propagační akce Mládež vede školu. Snad na týden se stali z některých studentů docenti, kdosi vystupoval i ve funkci ředitele, jen školník byl nenahraditelný. Po skoro 50 letech si o tom budou jistě mnozí protagonisté při sjezdu povídat. Tím vším začala Gottwaldova škola žít. Patronát nad Státní traktorovou stanicí, slib panu (zajímavé oslovení v tisku) prezidentovi pracovat v duchu jeho zásad, práce na Gigantu (výstavba velkoprasečníku ve Smiřicích), plnění Tyršova odznaku zdatnosti nejen většinou studentů, ale i profesory, ba dokonce i školníkem B. Kolaříkem. Studenti mezi sebou soutěží o získání největšího počtu rodičů k návštěvě školy, aby přihlíželi vyučovacím hodinám. Dopisovatelé hlásí vše možné i nemožné, školní kapela otevírá družstevní prádelnu. Hrálo se, či muselo se hrát všude a všechno, třeba s dixielandem i budovatelské písně k 1. máji. Mikulášská zábava za účasti svazáků z patronátního závadu. Školská skupina ČSM zpívá k narozeninám soudruha Stalina a k tomu vyhlašuje soutěž o vzorného žáka školy, studenti získávají odznaky STM různých stupňů, orchestr ČSM hraje o Vánocích rekreantům ROH ve Špindlerově Mlýně pod heslem Studenti hrají pracujícím (jen kdyby všichni věděli, co název PNP znamená), na ústavu je založena organizace KSČ s 18 členy, myje se škola, sázejí stromky, sbírá se co se dá, plánuje se, i co se nedá. Tak žije a pracuje mládež nová, mládež Gottwaldova. Jsou i vzpomínky romantické, bez tendence. Poslední studentské taneční v aule, k nimž hraje studentský orchestr školy. Později už byly znamením diferencování mládeže. Lyžařský zájezd do Tartranské Lomnice a na chatu Protěž v Belianských Tatrách. Sportovní soutěže a utkání mezi školami sjednávané samotnými studenty. Také se maturuje. Ve svazáckých košilích, s budovatelskými hesly, s politickým doprovodem. Ne každý má však přístup ke všemu, třeba na vysokou školu. 12.- 14. 6. vychází z GKG prvních 20 maturantů. V pozadí, v tajnosti, začíná éra posudků a doporučení. Léta 1951 - 1953 proběhla v duchu doby, škola si však zachovává úroveň čtyřletého gymnázia. Od školního roku 1951-1952 se už nematuruje z latiny a deskriptivní geometrie, povinnými předměty jsou čeština, ruština a matematika, k tomu se jeden předmět vybírá. 10.- 11. 6. 1953 maturuje poslední třída GKG - 11 studentů ( z toho 2 děvčata). Současně v témže roce, ale 27.- 28. srpna se konají maturity 14 studentů III. ročníku GKG po absolvování prázdninového kurzu 6.7.- 18.8. Nematurují z ruštiny, písemnou zkoušku píší jen z českého jazyka. Vše už pod hlavičkou Jedenáctiletá střední škola Kl. Gottwalda, o té však později. Počet studentů čtyřletého gymnázi poklesl. Třídy neměly paralelky: /////////////////// prosíme o tabulku ////////////////////////// 1950-51 4 třídy 87 ž. 1951-52 4 třídy 85 ž. 1952-53 4 třídy 78 ž. I. 20 26 27 II. 12 18 26 III. 32 11 14 (mat. JSŠ) IV. 23 30 11 //////////////////////////////////////////////////////////////////// Ve školním roce 1950-51 probíhá Kurz pro pracující na školách III. stupně. Dochovaly se záznamy třídní knihy se 25 žáky, v červnu dokončilo docházku 10 vytrvalých, katalog s výsledky klasifikace s datem 16.10. 1951 udává už jen 2. Učitelskou raritou ústavu je v roce 1951-52 fungování dělnického učitele Františka Poláčka v předmětu občanská nauka, opět jeden ze znaků zásluh o Gottwaldovo jméno. Zachovaly se i zápisy SRPŠ, jehož předsedou byl pan Josef Vrabec, úředník ONV. Několik zajímavých poznámek: \"s. Kučera informoval 20. 2. 52 SRPŠ, že vzhledem k nedostatku uhlí bude muset vyučování pokračovat z úsporných důvodů ve zdravotnické škole. Informoval i o činnosti kulturně vzdělávacího kroužku Ve Hu Hu (Večer humoru a hudby). 13.5. 1953 s. Grosman sděluje, že by bylo záhodno, aby z prostředků SRPŠ byla pokytnuta částka na zakoupený věnec u příležitosti pohřbu Kl. Gottwalda. Pro malou účast bylo rozhodnutí odsunuto na příští schůzi. Dále sděluje, že poskytování stipendií je podmíněno prospěchem o průměru 2,5. 1. máj 1953: průvod byl veselý (žactvo dobře zpívalo), i chování bylo dobré. O výletu Iv. ročníku možno uvažovat jedině po maturitách.\" Další vzpomínky opět podle tehdejšího tisku: V březnu 1951 se zakládá na škole sokolsá družina se 3 oddíly. Ke studentům mluví úderník Automobilových závodů soudruh Fr. Raim. Žáci se účastní celostátní konference škol Kl. Gottwalda. Nezapomenutelný zájezd do Tater, tentokrát na Štrbské pleso, byl komentován slovy: \"Za žádného režimu, než který v našem státě je, by to nebylo možné. Byl umožněn jedině tím, že v naší republice si vládne lid.\" Módní je sportovní činnost - přespolní běhy SHM, lehkoatletické závody, SHM v lyžování. Od roku 1951 fungují spolehlivě žákovské knížky, před vyučováním jsou desetiminutovky. Žáci si váží konstruktivní kritiky a citlivě reagují, jsou-li poznámky obecné. Zasedají dokonce akční trojky - zástupce rodičů, předseda třídy a třídní učitel. Brigádničí se v zemědělství, tři žáci jsou na státním statku označeni jako vzorní pracovníci. Na SMBS (stavba mládeže budovatelů socialismu) byl dvěma studentům přiznán titul úderníka. V čele se soudruhem ředitelem se sklízí náprstník a domů je odveze traktor. Studenti píší družstevníkům, aby zachránili světový mír. To vše přispívá k růstu nového socialistického člověka. V roce 1952 jede škola na lyže do Orlických hor a jistě si všichni vzomínají jak si vedli v postavení tváří v tvář nepříteli při branném cvičení. Nezapomněli, jak jim čínští studenti, studující v Moskvě, napsali krásný, soudružský dopis. Či jak MNV a ONV zasedal v lednu 1952 přímo v aule gymnázia za účasti všeho žactva a jak studenti poznali, že MNV se zabývá všemi potřebami lidu. Že dva z nich, uvědomělí členové ČSM, přešli ze studia do výroby, když šli pracovat do ostravských dolů. Absolventi, kteří studovali v SSSR, píší do školy, ale i čs. družstevníkům o svých bohatých zkušenostech, opřených o Mičurina a sovětskou vědu. Na výzvu těšínských škol se gymnázium přihlásilo k boji proti napovídání a opisování; na mnohé údajně zapůsobil k této činnosti příklad mladého Kl. Gottwalda, který musel při svém studiu překonávat daleko větší potíže. V Učitelských novinách v březnu 1952 ředitel školy věrně zhodnotil večer přátelství studentů s Němci z NDR ve Špindlerově mlýně. Jak studenti poznali živelnou nenávist k americkým pletichářům a jak na první pohled poznáš Berlín, spravovaný lidovou vládou a Berlín, který nevstává ze svých sutin, který nemá dost chleba pro své obyvatele ze sklepních děr. Trochu odtrženě od život a píše budoucí novinář Miroslav Levý o výskytu černé zvěře v Krkonoších. Oč přesvědčivější je závazek k brigádnickým hodinám, zaslaný přímo z LVVZ v Peci p. Sn., či vřelé vyznání k odkazu KG v době jeho úmrtí. Bohužel chybějí záznamy výsledků studia, kultury, běžných lidských citů, studentské romantiky a poezie. Nepodceňujme ovšem onu dobu. Vyšlo z ní mnoho kvalitních studentů s výbornými výsledky nejen na vysokých školách, ale i v budoucí praxi. Jen se o tom mnoho nepsalo. Jedenáctiletá střední škola Kl. Gottwalda 1953-1961 Jednotná škola z Nejedlého reformy nebyla dostatečným krokem k socializaci školství. Cíl školské politiky strany a vlády byl neúprosný - jedenáctileté školní vzdělání získají postupně všichni, a tak nový školský zákon z roku 1953 pod taktovkou ministra Ernsta Sýkory dokonale degradoval naše vyspělé středoškolské vzdělání k nejnižším metám. Podle osvědčeného východního vzoru snížil školní docházku, vytvořil neovladatelné mamutí školy (ta vrchlanbská měla kolem 30 tříd a tisíce žáků), snížil náročnost mimo jiné i proklamováním fráze o přetěžování a postupně nahradil část teoretické výuky manuální prací pod heslem polytechnizace a spojování teorie s praxí. Humanitní vzdělání se viditelně podcenilo, naopak přednost dostaly předměty technického směru. Studijní požadavky se k neprospěchu studentů značně snížily. Počty tříd tzv. III. stupně poklesly. Věkový limit maturantů se rázem snížil na sedmnáct let. I pojem student pozvolana mizí a je nahrazen označením žák. /////////////////// prosíme o tabulku /////////////////////////////////// šk. rok počet tříd paralelky počet žáků maturantů 1953-54 4 9.AB 114 26 1954-55 5 9.AB, 10.AB 146 27 1555-56 5 10.AB, 11.AB 149 57 1956-57 5 9.AB, 11.AB 146 49 1957-58 5 9.AB, 10.AB 157 35 1958-59 6 9.- 11. AB 186 59 1959-60 5 10.AB, 11.AB 155 62 1960-61 4 11.AB 121 62 ///////////////////////////////////////////////////////////////////////// Maturitní ročníky 1953 (zrychlený, odbyl si poslední třídu přes prázdniny, absolvoval vlastně gymnázium, ale maturoval již jako JSŠ KG), 1954 a možná i 1955 zažily zajímavou mutaci studijních let. Po absolvování pětileté obecné školy chodili studenti krátce (1-2 roky) na reálné gymnázium, odkud byli Nejedlého reformou sesazeni na novou jednotnou střední školu (2-3 roky). Pak se vrátili (v té době již jen) na gymnázium KG, aby zakončili studium coby absolventi jedenáctileté střední školy. Jejich jedenáctiletka však i bez opakování trvala celých 12 let. v letech 1954 a 1955 je předsedou maturitní komise jen ředitel školy, od roku 1955 odpadají od maturit zástupci Krajského výboru národní fronty a ČSM, kteří byli do té doby u zkoušek důležitými rozhodovateli. Od roku 1953 se vyučuje německý jazyk, s francouzštinou jako druhý volitelný. U chlapců se zavádí předmět zdůrazňující mírový charakter socialismu (předvojenská výchova), který je v roce 1956 v názvu pacifikován na civilní obranu a je povinným i pro děvčata. Latina je zprvu předmětem volitelným, postupně odpadá úplně, či je jen nepovinná. Také deskriptivní geometrie ubývá, stává se volitelným či nepovinným předmětem, zastupuje ji postupně rýsování či technické kreslení. Od roku 1956 se vyučují praktika ze strojírenství, elektrotechniky a zemědělství a později představují jedno celodenní zaměstnání, tedy pětinu týdeního počtu hodin. Zde nutno ovšem dodat, že poctivá práce, například profesora Faltuse, přinášela i ovoce. Ve školních výkazech se stále ještě uvádí příslušnost k náboženství až do roku 1956, ale projevuje se intenzivněji ateistický nátlak. S blížící se maturitou se ve vyšších třídách objevují v úředních knihách častěji poznámky o vystoupení z církve. Tento ideologický tlak byl prováděn důsledně a rafinovaně. Podepsané odhlášky vynucené často psychickým tlakem mizely v odpadkovém koši, což ovšem studenti nevěděli. Od roku 1955 zachvátila v pětiletých cyklech střední školu spartakiáda. Zhoubným se stal především povinný nácvik, a to ještě na úkor hodin povinné tělesné výchovy. Teprve později přešel na dobrovolnost cvičenců v rámci nepovinného předmětu, povinnost nacvičit skladbu však škole zůstala a vymetaly se jí akce všeho druhu. Zájezd do Prahy býval romantičtější a přinesl i celou řadu hezkých vzpomínek, ať už v roce 1955, 1960 nebo 1965. Od roku 1953 je psána i školní kronika. Nese přirozeně ráz doby a chrakter školy. Všímá si především tříd a dění povinné školní docházky, třídy tzv. II. stupně mají tolik místa, kolik odpovídá procentu z celkového počtu. Školou vládne ideovost, vedoucí úloha KSČ, organizovanost v ČSM. Každý rok probíhá podle ideologického scénáře s repeticí pravidelných oslav SNP, VŘSR, Dne učitelů, 1. máje, proložených brigádami, obranou míru, nebezpečím revanšismu, sběrem, v delších časových etapách pak volbami, spartakiádami, zpočátku dokonce i dědou Mrázem. Vánoční prázdniny se povinně mění na zimní, velikonoční svátky (bez prázdnin) na jarní. Přesto se zde, společně se zápisy SRPŠ, dočteme několika zajímavostí: Často se píše o činnosti ČSM, v tomto typu školy ale už chybí ten budovatelský elán. Takřka 100 procentům organizovaných je připočítáván formalismus, skupina je označována za nevyřešený problém, za organizaci, které se nedaří, která musí být vedena, nabádá se stále ke zlepšení práce. A tak se pod hlavičkou ČSM k zvýraznění činnosti dostávají akce více než chvályhodné, které byly ozdobou studentské činnosti té doby, které však s mládežnickou organizací měly jen málo společného. Od února 1955 pod nastudováním profesora Vodičky vystoupili studenti celkem pětkrát se zdramatizovanou Filosofskou historií a přispěli tím skutečně k dobré propagaci školy. 26. 27. května 1956 uspořádali studenti JSŠ spolu se zdravotnickou školou majales s maškarním průvodem v krojích a volbou krále majalesu. Stal se jím prof. Dr. František Cuřín,bývalý pedagog vrchlabského gymnázia, který přešel ke škodě našeho ústavu na zdravotnickou školu. Záslužná práce prof. Vodičky se projevila i v činnosti recitačního kroužku. Přispěla k tomu jistě i tehdy propagovaná STM (soutěž tvořivosti mládeže), ale prvořadý byl elán organizátora a zájem skupiny studentů. Prvním jejich programem byl Večer poezie Jana Nerudy. Počáteční vystoupení bylo 15. května 1959, závěrečným 30. června v rámci IV. Šrámkovy Sobotky. Druhým nastudováním bylo pásmo Josef Šír a Krkonoše k 40. výročí spisovatelova úmrtí. Vodičkovu mravenčí práci doplnili svými diapozitivy Ing. Jiří Havel, vrchlabský abiturient a dnes věhlasný krajinářský fotograf a známý vrchlabský učitel - lyžař Zdeněk Pelc, scénu vytvořil Ing. Petřík. Tři představení se hrála 9. prosince 1960 ve Vrchlabí, 25. března 1961 v Šírově rodišti Horní Branné a 11. listopadu v Dolních Štěpanicích. Třetím pásmem byl Večer poezie Fráni Štrámka opět za přispění Ing. Jiřího Havla. Čtyři představení začala 24. 2. 1962 ve Špindlerově Mlýně, turnus ukončilo vystoupení 18. května ve Vrchlabí. To už vlastně sahá do období nového názvu školy - SVVŠ. Ve škole se i koncertovalo. Populární hudba už měla zelenou. V roce 1956-58 se soustředila skupina Sextet z 10. a 11. třídy kolem studentů Stefanova a Pilaře a hrál se dixieland. Aktivní byl pěvecký soubor, složený většinou z dívek jedenáctiletky, který vedl a řídil zástupce ředitele JSŠ Jaroslav Balous. Měl i vlastní kapelu a kromě soutěží STM byl samozřejmě poplatný době svou aktivitou na oslavách, volbách, 1. máji. Vytvořili však i zábavné programy a jejich činnost trvala, pokud byl J. Balous ve funkci na JSŠ, tedy v letech 1953-60. V roce 1959 byly obnoveny pro studenty 10. tříd týdenní lyžařské zájezdy (LVVZ). Protože vrchlabská JSŠ jako horská škola nedostávala k těmto propagovaným akcím dotace, zvolila se svérázná výchovná forma. Na objektech Kantorské boudy u Klínovky a Novopacké boudy v Sedmidolí měli studenti vedle lyžařského výcviku povinnost sami se o třídní kolektiv postarat. Vařili, denně zajišťovali transport potravin, kterých nebylo vždy v obchodech dost. Zájezdy vlastním přičiněním studentů byly velmi levné a plnily i jiné než sportovní a rekreační poslání. Třebaže z povrchu ztrácela budova školy odstupem času na lesku, uvnitř se budovalo. Stále problematická kotelna vypověděla službu na podzim 1954. Pomohlo SRPŠ i závod Tesla, nový (přitom starší) kotel však vyvolal mimořádné technické problémy při jeho instalaci - vyhloubení kotelny a destrukci stěn pro transport. Práce trvaly od poloviny října do března, budova se stala přes zimu nepouživatelnou. Učilo se v jiných budovách, dokonce i ve zdravotnické škole. Zde začala mimořádná aktivita tehdejšího předsedy SRPŠ Ant. Fajstavra, řady dalších i ředitele Kučery. Ten po dokončení díla zastoupil ještě další funkci. Za války nasazený jako topič lokomotivy využil svých zkušeností a při absenci odborníka v kotelně pracoval jako topič. Zaučil i další spolupracovníky z řad studentů, kteří asi rádi nahradili vyučování touto užitečnou prací. V hlavě ředitele Kučery zrál dlouho ještě jiný plán. Po vybudování sprch na školním hřišti snil o výstavbě letního koupaliště či bazénu v prostorách cvičiště. Rekonstrukce kotelny mu však vnukla jiný nápad. Zamanul si postavit toto dílo ve školním suterénu, tam, kde v roce 1909 rakouská městská spořitelna financovala výstavbu vanových a sprchových lázní. Záměr o bazénu 20 x 4.5 metrů vznikl začátkem roku 1956, od února 1957 se stal skutkem. Ne jednoduchým, uskutečnitelným v té době pouze formou akce Z. Sestavil se tým spolupracovníků (Ing. Fröhlich, A. Fajstavr, stavitel Novotný, Alois Hruška) a velkými pomocníky byli rodiče a žáci školy - celé jedenáctiletky. Plánované náklady 220 tisíc Kčs vystoupily na dvojnásobek, ohromné množství práce se provedlo skutečně zdarma, takže celková hodnota díla byla 1.5 milionu korun. Pracovní útrapy, hlavně shánění materiálu a odborné práce, prodlužovaly dobu výstavby, takže bazén mohl být dán v užívání až 20. června 1960. Kolik bylo takových, kteří výhody akce nevyzkoušeli! Během výstavby odrostli školním létům. Skutečnou hodnotu zařízení lze však vyjádřit teprve množstvím mladých lidí, kteří tu odstranili svou plaveckou negramotnost či se v plaveckém umění zdokonalili. Bazén prošel léty dvěma rekonstrukcemi, první počátkem osmdesátých let, druhá začala před rokem 89 znovu jako akce Z (tentokrát bez onoho zahajovacího elánu a přístupu), dokončena byla 1992 už dodavatelsky a bazén byl zmodernizován. Polytechnizace vyučování a existence jedenáctiletek dopomohly škole k vybudování dílen ve východním traktu v suterénu. Sloužily většinou II. stupni školy a dokončení úpravy se datuje do školního roku 1956-57. Jejich význam zmizel s jednotným školstvím. Jezdilo se i na chmelové brigády. Sice povinně, ovšem zůstavají jisté vzpomínky na prožitky oněch dvou až tří týdnů, spojených s obcemi Lipenec, Hřivice, Markvarec či s jiným místem, které anály nezachovaly. Víc než zdrojem drobného výdělku, který nikdy neohodonotil skutečně odvedenou práci, byly výpravy do chmelařských oblastí zdrojem adolescentních zážitků, nálad, lásek i průšvihů, na které se jistě dodnes při třídních sjezdech vzpomíná. Pracovalo se i doma, hlavně na dvou brigádnických frontách - vybírání brambor a sázení stromků. Je dnes nepochopitelné, že všechna tato odvětví všetně chmelařů fungují v současnoti bez školních brigád. Odměny byly minimální, např. zápis v kronice z roku 1954 uvádí denní mzdu za práci v lese u žáka 12 Kčs, pro učitele 23 Kčs a o nich stejně SRPŠ na návrh ředitelství rozhodlo, že připadly automaticky do školní pokladny stejně jako výtěžky z kulturních akcí a plesů. V určitou dobu sloužily pro podporu výstavby bazénu, jindy opět na něco jiného. Postupem času stoupá neustále náročnost na ideovost. Čím blíže k roku 1960, tím více se blíží socialismus v heslech a frázích: ateistický duch, socialistické vlastenectví, osvětová činnost, proletářský internacionalismus, moderní technika a realistické umění, kulturní revoluce. Stále intenzivnější je boj s náboženstvím. Budiž připomenut srdnatý postoj profesorů Faltuse a Vodičky, kteří i začátkem 60. let odolali. Vytvářeli si tím samozřejmě velké problémy. I školní kronika je odsoudila. Ta však také chválí. Zavzpomíná si bývalý frekventant školy, pozdější vojenský inženýr, jak v roce 1959 obohatil školu o kompletní dvanáctimetrákový tryskový motor stihačky jako pomůcku polytechnické výchovy ve škole bojující za mír? V květnu 1958 začínají také pokusy o navázání tehdy oblíbených patronátů se Slovenskem, konkrétně s JSŠ ve Fiľakovu. Tříčlenná delegace byla na návštěvě ve Vrchlabí, profesoři Vrňatová a Pochop se pokoušeli o podobné koncem dalšího školního roku na jihu Slovenska. V témže roce se stejný styk snaží navázat JSŠ v Hnúšti. Vše však překazila výstavba bazénu. Ještě jedna poznámka z kroniky v roce 1960: \"Soudruhu K. Gottwaldovi (nešlo o bývalého prezidenta) je uděleno čestné uznání školy za zdarma provedenou brigádnickou pokryvačskou práci v ceně 3.600 Kčs, která byla vykonána na počest návštěvy s. Chruščeva v USA a na počest dosáhnutí Měsíce sovětskou raketou.\" Společnost dostává pevný řád a linii. K tomu, kdo vybočí promítá se jeho odchylka i ve známce z chování. Ještě jednou kronika z r. 1954: Rodiče jsou nespokojeni se známkami z chování, oni nerozlišují dřívější mravy a dnešní chování, kam patří také píle, snaha a mravnost. Několik kuriózních příkladů z třídních výkazů zdůvodňujících zhoršené známky z chování: 1954 špatně konal funkci v ČSM 1955 do školy přinesl oplzlou písničku, přiznal se a projevil účinnou lítost (dostal jen důtku) větší skupina - odebrána průkazka na jízdu pro neukázněné chování v autobuse byl v kině pro dospělé, neplní sběr nepřišla na schůzi vedoucích PO 1956 podnikl milostný útok na spolužačku přinesl do školy kýchací prášek jako kulturní referent nedbal o třídní nástěnku hrála v autobuse karty a seděla při tom spolužákovi na klíně 1957 svátek Jaroslava oslavoval vínem, pro nevolnost odvezen do nemocnice jízda v autobuse bez platného průkazu 1959 pral se ve vlaku a vyrušoval při výroční schůzi ČSM větší skupina - pro nekázeň na chmelové brigádě napadl spolužáka na ulici Střední všeobecně vzdělávací škola KG 1961-1965 v rámci jednotné školy Původní záměr vytvořit dvanáctiletku prodloužením základní školní docházky rychle zapadl. Různorodost a mohutnost v pojetí jednotlivých stupňů školy vedly brzy k oddělení tzv. III. stupně na školu s novým dlouhým názvem, stále je však vše pod jednotným ředitelstvím. Vnitřní separace přináší posílení studia a významu výběrové školy. Žáci se stávají zase studenty, učitelé později opět středoškolskými profesory, mění se postupně studijní náplň, dochází i k pozvolnému politickému uvolnění. Počet žáků školy, třebaže studují silné poválečné ročníky, se náhle zmenšil (nejnižší počet v historii školy), po osamostatnění však opět narůstá: ////////////////prosíme o tabulku//////////////////////////////////////// rok počet tříd paralelky počet žáků počet maturantů 1961-62 2 0 63 nematuruje se 1962-63 4 I.AB 125 30 1963-64 5 I.AB,II.AB 164 32 1964-65 6 všechny 3 ročníky 196 61 //////////////////////////////////////////////////////////////////////// První dva ročníky SVVŠ (absolventi 1963-64) reorganizace obohatila o rok studia, \"gymnazijní léta\" prožívají čtyři roky, ti první změnou z původní dvanáctiletky, druzí přechodným zavedením tzv. výběrové devítky do programu přechodu na SVVŠ. Politická náplň školy jede ve stejných kolejích, rituál celoročních oslav a svátků sice pokračuje, poměry uvnitř se však uvolňují, prvořadým cílem se stávají studijní výsledky. Zpolitizování ochabuje. Nadále se plní různé odznaky jako FO, PPOV, píší se posudky a doporučení, v hodnocení se však na první místo postupně dostávají kritéria studijní. Profesorský sbor se stabilizoval, postupně však i zde dochází k výměně stráží. Přicházejí mladší. Stále je však zájem o pokles religiozity, preferuje se aplikace kodexu komunistické výchovy do tříd a neustále se zdůrazňuje komunistická morálka. Předmět základy výroby ve strojírenství a zemědělství dosahuje začátkem šedesátých let vrcholu v 8 hodinách týdně, uprostřed desetiletí však už dochází k jejich redukci. Studenti poznávají všechny vrchlabské průmyslové závody, zkouškami získávají dokonce III. kvalifikační třídu, studenti - zemědělci pendlují po státním statku a JZD v Javorníku, Čisté, Vrchlabí i Kunčicích. Ve vrchlabském klášteře obhospodařují krmnou kapustu, pěstují žampiony, v zahradnictví zeleninu a ovoce. Praxe pokračuje i týden o prázdninách. Převažuje formálnost a tendenčnost, v mnohém však studenti poznávají skutečný život, hodnotu práce, podle zaměření si volí i studijní obory. V roce 1961 znovu chmel v Markvarci, v zimě 1962-63 epidemie žloutenky a uzavřený bazén, v témže roce pokus II. ročníku o vydávání časopisu Naše třída (bez cenzury) a o rok později skupina nadšenců obnovuje hudební tradici a hraje big-beat. Každoročně se pořádají maturitní plesy, patří již k tradičním a svou úrovní jsou zárukou dobré propagace školy. Neuspokojivý je stav budovy. Chátrá střecha, zatéká, ničí se omítka. Škola se ale neopravuje. Postupně s přibývajícími třídami se zvětšuje rozdílnost pojetí různých typů škol. Vše směřuje k oddělení. 

Podle dobových materiálů, novinových článků, školní kroniky a úředních knih sestavil
Jiří Louda